Airi Immonen 6.5.2015

Saariston talonmiehet 1910-2015

Saaristossa on sen yli satavuotisen historiansa aikana ollut aina oma talonmies, kaikkiaan talonmiehiä on ollut noin 30. Työsuhteet kestivät lyhimmillään puolisen vuotta ollen tavallisesti pari, kolme vuotta. Ennätyksellisen pitkään taloa ovat palvelleet talonmiespariskunta Lea ja Jorma Rampanen, lähes 38 vuotta.

Ensimmäinen talonmies voitiin palkata osakkaiden keskuudesta: yhtiön perustajajäsen ja talon rakentaja, kivityömies Arndt Mäkinen hoiti tehtävää 100 markan kuukausipalkalla. Kausi jäi lyhyeksi, sillä hän ei ollut halukas jatkamaan tehtävässä vuotta kauempaa.

Vuonna 1911 talonmieheksi viiden hakijan joukosta valittiin Jalmari Mäkelä entisin ehdoin, johon kuului myös asuntoetu, huoneisto B13 (Lea ja Jorma Rampanen muuttivat isompaan huoneistoon B 25).

Alkuvuosina maksettiin 25 markan lisäpalkka, jolla talonmiehen tulee ”itse laittaa saippua, rasut ja harjat sekä pestä raput kaksi kertaa kuussa ja lakaista raput kerta päivässä. Kaksi kertaa vuodessa tehdä rapuissa suuri siivous ja pitää pesutupa kunnossa ja antaa vuorot ja periä vuokrat. Talosta annetaan luudat, lapiot ja rapat”. 

Portaiden siivous ja talon järjestyksenpito olivat monet vuosikymmenet talonmienen työn  keskeisin sisältö – ja myös alituinen valituksen aihe. Porrashuoneiden puhtaanapito oli tuolloin nykyistä raskaampaa työtä, pitihän vesi piti ensin lämmittää puilla. Kuraa kantautui päällystämättömiltä hevoskärryjen pölyttämiltä hiekkateiltä ja piha-alueen siisteyttä uhkasi takapihan tunkio, talon jätehuolto oli roskakuskien lapioiden ja hevoskärryjen varassa. 

Samaten oli järjestyksenpidon laita. Talonmiehellä riitti siinä työmaata. Toukokuussa 1913 johtokunta antoi varoituksen osakas Antti Aaltoselle vuokralaisensa holtittomasta elämästä: ”pidettiin pahaa elämää, tapeltiin ja heitettiin yöllä ulos pahoin verissään, josta johtui se, että rappuset olivat veressä, jotka talonmiehen täytyi puhdistaa, joka palkka hänelle on teidän tai sen asukkaan maksettava”.

Talon lapset meluisine leikkeineen rikkovat akkunoita, jonka johtokunta kertakaikkiaan kiels antaen taonmiehelle "valta ehkäistä pallonheittäminen pihalla, poikkeus voidaan sallia aivan pienille lapsille”.

Saariston historian toinen talonmies, Jalmari Mäkelä pysyi tehtävässään varsin pitkään, viisi vuotta. Hänen irtisanouduttuaan vuonna 1916 uudeksi talonmieheksi valittiin Johan Kivikoski alimmalla palkkavaatimuksella, 55 markkaa kuukaudessa. Johtokunta tiesi kuitenkin palkkavaatimuksen liian alhaiseksi ja päätti maksaa  talvikuukausilta 75 markkaa ja kesäkuukausilta 50 markkaa, sillä ”kaikki on nykyän kallista, ja talonmiehen on itse kustannettava saippuat, harjat ja polttopuut veden lämmittämiseen ja kaikki mitä tarvitsee porraskäytävien puhtaanapitoon, ja on nykyisenkin talonmiehen palkka 132,50 markkaa”. 

Mutta työsuhde kesti vain muutaman kuukauden, kun johtokunta irtisanoi talonmiehen töiden laiminlyönnin vuoksi. Toukokuussa talo sai taas uuden talonmiehen, Karl  Heiniön edellistä selvästi suuremmalla palkalla, 150 markkaa talvikuukausilta ja 130 markkaa kesäkuukausilta.

Työmäärään ja yleiseen hintatasoon nähden palkka oli yhä pieni, ja talon alkuvuosikymmenen aikana palkkaa tarkistettiin kaiken aikaa. Vuonna 1917 palkkaa korotettiin 250 markkaan ehdolla, että talonmies on yksinomaan talon palveluksessa ilman sivutoimia. Sen sijaan talonmiehen 2-3 viikon lomavaatimus täydellä palkalla jätettiin pöydälle. Selvitettyään miten muissa taloissa suhtaudutaan kesälomakysymykseen  johtokunta päätti talonmiehen kesäloman pituudeksi 2 viikkoa.

Selkänojaa palkkavaatimuksilleen Saariston talonmiehet saivat työväen ammatillisesta järjestäytymisestä. Maaliskuussa 1918 Helsingin Talonmiesten ammattiosasto julkaisi Työmies-lehdessä ilmoituksen, jossa vaadittiin palkankorotuksia alalle. Myös Saariston talonmies Heiniö yhtyi vaatimukseen. Johtokunta käsitteli asiaa ”myöntäen että talonmiehen palkkaa täytyy koroittaa, koska elintarpeet olivat sitten viime palkankorotuksen huimasti nousseet”. Yhtiökokous hyväksyikin johtokunnan esityksen  palkan korottamisesta 450 markkaan.

Työpäivä aamusta iltaan
Talonmiehen työpäivä kesti aamuvarhaisesta iltamyöhään. Portti avattiin aamukuudelta ja suljettiin iltakahdeksalta. Ennen keskuslämmitystä talonmiestä tarvittiin puu- ja hiilikuormien purkamiseen ja talon lämmittämiseen, hormien tarkastamiseen ja pikkukorjausten tekemiseen. 

Talon asukasluettelon ylläpito kuului myös talonmiehen tehtäviin, mutta jo 1910-luvulla se kävi talonmiehelle liian työlääksi. Osakkailla oli useita vuokralaisia ja alivuokralaisia, jotka vaihtuivat tämän tästä. Heiniö koetti irtaantua tehtävästä, mutta siihen johtokunta ei suostunut. Asukasluettelon ylläpitämisestä talonmiehelle maksettiin 25 markan kuukausikorvaus.

Talon kaikissa asuinnoissa ja yhteisissä tiloissa tehtävät vuosittaiset kuntotarkastukset työllistivät myös talonmiestä, ainakin niistä seurasi hänelle pientä korjattavaa pitkä lista, rikkinäisiä lukkoja, savuttavia helloja, yhtä ja toista vikaa. 

Talonmiehen kuului pitää kurissa talon niin talon lapset ja koirat kuin pyykkiä kuivattavat vaimotkin. Johtokunta määräsi talonmiehen valvomaan, ettei pyykkiä saa kuivata etupihassa “kuin silloin kun takapihalle ei sovi, eikä missään tapauksessa muuta kuin valkoista pyykkiä. Narut on heti pyykkiä korjattaessa otettava pois”.

Ensimmäinen työsopimus ja työsääntö taloyhtiön ja talonmiehen välille tehdään vuonna 1918, jolloin talonmies taas vaihtuu. Daniel N. Kukan työsuhde kestää kuitenkin vain muutaman kuukauden, myös seuraava Adolf Puronoja on tehtävässä vain hetken, kuten seuraava ja sitä seuraava. Talonmiehet vaihtuvat tiuhaan koko 20-luvun ajan.   

Tilanteeseen puuttui jo vuonna 1920 talon osakas Miina Sillanpää. Hän nosti yhtiökokouksessa esiin talon puhtausasian ja talonmiehen palkan. ”Talonmiehen palkka on niin pieni, että hänen tarvitsee käydä muualla töissä eikä näin ollen kerkiä täysin hoitamaan yhtiön puhtautta”, hän puolusti talonmiestä seurauksella, että sitä tarkistettiin taas pariin otteeseen parin vuoden aikana. 

Saariston talonmiehet ovat olleet ammatiltaan rakennustyöläisiä, sekatyömiehiä, sähkömiehiä, autonkuljettajia ja ovat useimmiten jatkaneet palkkatyötä alkuperäisissä ammateissaan talonmiestehtävien rinnalla. Tuolloinkin talonmiespariskunta on usein hoitanut yhdessä  tehtävää, ja talon historiasta löytyy vain kuusi naispuolista talonmiestä.

Pitkäaikainen talonmies 
Saariston ensimmäinen pitkäaikainen talonmies oli Tuomisalon pariskunta, Hilja ja Harald  vuodet 1932-1941. 

Tuomisalonkin palkkausta tarkistettiin, mutta nyt ennen muuta hintojen nousun ja pitkän palvelussuhteen perusteella. Samalla tosin työtehtäviä lisättiin: mm. wc-huuhtelulaitteiden ja ovipumppujen säätämiset ja ovilukkojen pienet korjaamiset. Myös vuonna 1939 taloon ostetun ”pyykinpuserruskoneen" toimivuuden tarkastus annettiin talonmiehelle-. Olihan tärkeä uutuus jo muutaman kuukauden käytössä mennyt rikki ja vastaisuudessa haluttiin saada selville, kenen käytössä kone mahdollisesti rikkoutuu.

Sotavuosina talonmiehen tehtävät olivat poikkeukselliset, kuten moni asia Saaristossa muutenkin. Helsingin Väestönsuojelutoimikunta ja Suomen Kaasusuojelujärjestö olivat vuonna 1939 kirjelmöineet taloyhtiöitä nimeämään suojeluvalvojat taloon. Kaikkiaan noin 20 talon asukasta lupautui suojeluvalvojaksi, heistä kymmenkunta naista sairaanhoitajaksi. Suojeluvalvojien vetäjänä toimi talonmies Harald Tuomisalo. 

Talon suojelutehtäviin eli vahtivuoroihin osallistuville maksettiin 6 markkaa tunnilta. Talonmies vapautettiin vahtivuoroista, sillä johtokunta totesi sen tulevan hänelle liian raskaaksi ja haitalliseksi tehtävien hoitamisessa. Sota-ajan aiheuttamista lisätöistä talonmiehelle maksettiin 500 markkaa kuukaudessa korvauksena ”niin kauan kuin tällaista tilannetta jatkuu, eikä hän saa näin ollen toisten työhön mennä, vaan on uhrattava aikansa meidän talomme hyväksi”. 

Lähes kymmenen vuoden palveluksen jälkeen lokakuussa 1941 Tuomisalo irtisanoutui talonmiehen tehtävästä rouvan saatua vakituisen 8 tunnin työpaikan. Johtokunta päätti poislähtevälle talonmiehelle Hilja Tuomisalolle antaa 1000 markkaa tunnustuksena pitkäaikaisesta ja uskollisesta palveluksesta. 

Taas vaihtuvat talkkarit

Uusi talonmies toivottiin saatavan tuttavan kaupalla, ettei tarvitsisi sanomalehdessä ilmoittaa. Loppuvuodesta uudeksi talonmieheksi saatiin Meeri Koskinen, 1050 mk kuukausipalkalla sekä luontaisetuna huone ja keittiö ilman kaasua ja lämpöä. 

Mutta työsuhde jäi lyhyeksi. Heti vuoden 1942 alussa johtokunta puuttui talon siisteyteen, ”huomattavan likaisia porrashuoneita, kun niitä ei ole pakkasen takia voitu pestä. Isännöitsijä velvoitettiin pitämään talonmiestä lujilla että hän tottuu talon tapoihin, kuten kellarikäytävien säännölliseen puhdistamiseen”. Isännöitsijä puolestaan toivoi, että johtokunnan jäsenet eivät sekaantuisi talonmiehen työasioihin. Kesällä 1942 johtokunta irtisanoi talonmiehen tekemättömien töiden vuoksi todeten, miten vaikeaa on saada kunnollista talonmiestä.

Talonmiesten vaihtuvuus jatkuu koko 1940-luvun. Jälleen vuonna 1946 talonmies irtisanoutuu. ”Päätettiin ottaa väliaikainen talonmies, jos vakinaista ei saada”, totesi johtokunta. Hakijoita onkin useita, ja valitaan tehtävään Aino Hilja Kantonen. Samalla johtokunta päätti keventää työmäärää, eikä talonmiehen enää tarvitse olla mukana vuokrien kannossa, vaan tästedes tehtävä siirtyy rahastonhoitajalle. 

Mutta parin vuoden kuluttua talonmies muuttaa pois talosta ja irtisanoutuu 1948 huhtikuussa. Uudeksi valitaan Fredrik Lassila. Hänestä sukeutuu Saaristoon hiukan pysyvämpi talonmies, vaikka 1949 maaliskuussa johtokunta toteaa Fredrik Lassilan vuokraamassa myymälähuoneistossa, jossa toimii jonkinlainen verstas, vietettävän juopottelevaa ja epäsäännöllistä elämää. Vuokrasopimus irtisanottiin heti, mutta työsuhde sai jatkua. 

1950-luvula taloon rakennetaan sauna, jonka siivoamisesa talonmies Lassila kieltäytyy suuren työmäärän vuoksi. Tehtävän ottaa väliaikaisesti hoitaakseen isännöitsijä, kunnes palkataan talosaunan hoitaja..

Talon toinen pitkäaikainen talonmies on ollut Elsa Seppinen vuodesta 1963 vuoteen 1974, jolloin hän jäi eläkkeelle. Vihdoin vuonna 1977 tehtiin onnistunut kauaskantoinen valinta; talonmieheksi valitaan Lea Rampanen. Hän hoitaa tehtävää vuoteen 2009, noin 32 vuotta. Tehtävä pysyy samassa perheessä, kun sen jälkeen talonmiehenä jatkaa Jorma Rampanen, joka on jo useiden vuosien ajan tehnyt talon pieniä korjaus- ja kunnostustöitä. 

Jorma Rampasen jäädessä eläkkeelle vappuna 2015 päättyy Saariston pisin talonmiesura: Rampaset palvelivat taloa lähes 38 vuotta. 

Kun heidän jälkeensä uutena talonmiehenä jatkaa Hannu Österlund, ympyrä sulkeutuu; Arndt Mäkisen tavoin talossa on jälleen talonmiehenä talon osakas. 

Saariston talonmiehet
1910	Ardnt Mäkinen 
1911-1915	Jalmari Mäkelä
1916	Johan Kivikoski
1916-1918	Karl Emil Heiniö
1918-1919	Daniel N. Kukka
1919-1920	Adolf Puronoja
1920	Edvard Långström
192?-1928	Wäinö Seppälä
1928-1929	Johan Feodor Nieminen
1929-1931	Antti Varis
1931-1932	Uuno Salmi
1932-1941	Hilja ja Harald Tuomisalo
1941-1942	Meeri Koskinen
1942-1946	Johan Lehtonen		
1946-1948	Aino Hilja Kantonen
1948-1951	Fredrik Lassila
1951-1954	Ensio Ahderinne
1954-1957	Yrjö Lötjönen
1957-1958	Martti Louhelainen
1959	Vilho Rauhala
1960-1961	Johannes Forsberg
1962	Erkki Kettunen
1963-1974 	Elsa Seppinen
1974-1976	Tuula Mikkola
1977	Taisto Voutilainen
1977-2009	Lea Rampanen
2009-2015	Jorma Rampanen
2015-	Hannu Österlund

Lue myös:
As Oy Saaristo 100 vuotta - Saaristo talo parhaalla paikalla:
Saariston talonmiehet talon historiakirjassa sivut 41, 42, 49-50, 56, 59,72-74, 76-77